Evacuarea imediată a avioanelor civile.
Acțiunea acestei povestiri se derulează între Budapesta, capitala Ungariei,
și granița cu Austria, chiar locul turnării acestui film.
Ea are loc în noiembrie 1956, în timpul revoltei maghiare.
CĂLĂTORIA
E ora plecării?
Scuzați-mă. Sunt ceva noutăți?
Sunt aici de două zile, deja.
ZBORUL 306 SPRE VEST, PLECARE NEDETERMINATĂ
- Avioane rusești? - Nu m-ar mira.
Am presimțirea sumbră că aceste avioane
pot însemna, zic poate,
suspendarea traficului civil, caz în care...
Noi suntem străini aflați în tranzit. Sosim, plecăm.
Chiar dacă va trebui să așteptăm 4-5 zile sau luni...
4-5 luni?
Rușii sunt niște oameni drăguți, doar că ceasurile lor rămân cam în urmă...
Foarte amuzant. N-aveți copii pentru care să vă faceți griji.
Ascultați! E în engleză.
Sunt aici! Vin!
Mă auziți? Nu putem rezista.
Pentru Numele lui Dumnezeu, veniți să ne salvați!
Ajutați Ungaria! Veniți, până nu e prea târziu!
Vă implorăm ajutorul, pentru ultima dată!
Ăsta e sfârșitul.
Ce dezastru!
Vă rog să-l închideți.
Ajutor!
Îi credeam doar niște lăutari țigani.
Acum iată-i dând lumii o lecție de curaj.
Cine o va învăța?
Bună dimineața.
Pe aici, vă rog!
Pe aici!
Tot ce dorim să știm
e o dată aproximativă.
Lucrez pentru televiziunea britanică.
Ascultați-mă!
O să vă scoatem cumva.
E un scaun liber acolo. Mai bine te-ai așeza.
- Ești bine? - Da.
Așadar, asta e: va trebui să vă ducem cu autobuzul până la Viena.
Traficul aerian civil a fost suspendat.
Eu nu pot merge Viena. Vreau plecat Atena, vă rog.
E o nebunie. Ne tot spuneți: mâine, mâine...
Fiica mea și cu mine nu putem merge cu autobuzul.
Nu se dau lupte în afara Budapestei.
Veți fi conduși la Viena în siguranță de către Comandamentul Sovietic.
E un drum de doar 250 de km.
Scuzați! Ce se întâmplă?
Eu lucrez pentru consulul grec.
Ei au plecat. Au lăsat copilul cu mine.
Aveți noutăți cu privire la zborul 306?
Atențiune, vă rog!
Pasagerii Aeroflot,
CSA și ai Liniilor Aeriene Polone
vor fi transferați la un alt aeroport.
- Scuzați-mă! - Da!
Nu mă recunoașteți, doamnă Ashmore?
Ba da, dar nu știu de unde.
Hugh Deverill.
Soțul dumneavoastră m-a invitat la reședința de vară, acum 2 ani.
- Desigur! Cum de nu mi-am amintit? - Ce faceți aici?
În vizită la niște prieteni, la Legație.
Cecil nu e cu dumneavoastră?
De data asta, nu. Ce știți de zborul 306?
A fost anulat. Prietenii noștri ruși au rechiziționat aeroportul.
Ne trimit cu autocarul.
- Unde anume? - La Viena.
Nu se poate!
N-ar fi mai bine să rămânem aici până se reiau zborurile?
Ascultați, vă rog!
Toți civilii vor trebui să părăsească aeroportul în 15 minute.
Ați înțeles? 15 minute!
Nu prea avem de ales, nu e așa?
Domnul Fleming, cu care am călătorit până aici,
nu se simte bine.
Bietul om, trebuie să-l anunț.
Cum te simți?
Cred că am ațipit.
Plecăm repede?
Zborul a fost anulat.
Plecăm cu autocarul la Viena.
Chiar? Crezi că am să rezist?
Trebuie!
Trebuie să reziști!
Iartă-mă!
Nu face asta, te rog! Mi-ai promis.
Scuză-mă.
Voi fi bine.
Vrei să ne jucăm de-a războiul?
Tu ești cel bun, iar eu, cel rău.
Te las să câștigi, dacă vrei.
Cowboy-ii mei vă supără?
- Sunteți tot pentru autobuz? - Da.
Lăsăm războiul pe mai târziu.
Dați-mi voie să vă ajut.
Cum te cheamă?
Billy Rhinelander.
El nu știe, iar mama e speriată.
Harold, nu-i lăsa să deranjeze oamenii!
Da, draga mea. Nici un moment de respiro...
Pasagerii pentru autobuzul de Viena
sunt rugați a se aduna afară, imediat, pentru plecare.
- Valiza mea, te rog. - Da.
Du-te.
Du-te, te rog!
Calucci.
- Numele dumneavoastră, vă rog? - Hafouli.
- Ashmore. - Fabbry.
- V-am păstrat locul de la fereastră. - Mulțumesc, dar prefer să stau aici.
Sunteți ultima persoană pe care m-aș fi așteptat să o găsesc aici.
Domnul Mitsu.
- Unde mergem? - La Viena.
Eu merg la Amsterdam.
La Amsterdam, mai târziu. De la Viena! Înțelegeți?
Următorul.
Mulțumesc.
- Numele? - Fleming.
Mulțumesc, urcați!
Permisul dumneavoastră de călătorie se găsește la șofer. Drum bun!
Vom traversa Dunărea, apoi o vom lua pe malul vestic
ocolind centrul Budapestei, spre periferia vechii Buda.
Iată...
O vom lua apoi înspre nord, pe șoseaua principală, vest, spre Gyor.
Ar trebui să trecem frontiera spre prânz.
Am putea lua prânzul la Viena.
Pare foarte simplu,
ieri, însă, un convoi american cu femei și copii a fost reținut pe drum.
Rușii sunt oameni foarte drăguți.
De ce v-a lăsat Cecil să plecați singură?
Știe că pot să am singură grijă de mine.
În Anglia, poate. Aici, însă, e puțin diferit.
- Nu știa că am să vin aici. - Nu?
- Cecil și cu mine ne-am despărțit. - Îmi pare rău.
Pentru un bătrân burlac ca mine, erați imaginea unei căsnicii perfecte.
- Bietul Cecil, cum suportă? - Se căsătorește de Crăciun.
Ce se întâmplă?
Pare a fi blocat drumul.
Stați jos, vă rog!
Flip!
Așezați-vă!
Totul e în ordine.
Pentru o clipă am crezut că aici vom rămâne.
Mamă, omul ăla a căzut!
Ajutați-mă!
Deschideți fereastra! Repede.
Bietul om, tocmai acum i s-a făcut rău! Cereți soției mele niște whisky.
Lăsați-mă să trec!
Scuzați-mă.
- Ce limbă vorbește? - Nu-mi pare ceva cunoscut.
Poftiți, niște apă de colonie.
- Ce spune iarăși? - Sigur nu e engleză.
- Doamnă! Whisky-ul! - Mulțumesc.
Scuzați-mă, vă rog.
Mulțumesc.
Vă mulțumesc tuturor. Cred că-i va fi mai bine acum.
Haideți. Sunt sigur că domnul Fleming se află pe mâini bune.
- Am leșinat, nu e așa? - N-am să te mai las singur.
E staniu. Când rușii au început să ne numere
mi-am uitat instantaneu numele. Cel nou.
E cam prostește, nu e așa?
- E Henry Fleming. - O, da, Fleming...
Născut în Viena, la 24 mai 1914.
Cetățean britanic din 1947.
E mai rău?
Nu e chiar așa de rău.
Aș vrea să nu mai fiu atât de slăbit.
- Mă duc să caut un calmant. - Bună idee.
Ce faci? Ai grijă.
E-n regulă. Sunt insurgenți. Suntem prieteni, suntem cu voi!
Taci, te rog.
Pașapoartele.
- Ați văzut ruși? - Un baraj rutier, cam la 10 km.
Vreo duzină de oameni și un tanc.
Cât mai e până la graniță, vă rog?
Sunteți la 3 km de Moson,
satul nostru, pe malul lacului. De partea cealaltă e Austria.
Englez?
Da.
Ce s-a întâmplat la Budapesta?
Distrusă...
Domnișoară!
Ciocolată. Hai, luați-o! Noi vom mai găsi, dincolo de graniță.
Vă rog, luați-o.
Avem nevoie de arme, nu de ciocolată.
Spuneți-le celorlalți că ne vom lupta și cu pietre, dacă trebuie.
Suntem în Moșan, ultimul oraș unguresc. Peste câteva minute, Austria.
Ei bine, n-a fost o încercare chiar așa de grea.
- Ce se întâmplă? - Tancuri rusești.
La doar câteva minute de Austria.
Trebuie să mergem prin centrul orașului.
Vor să ne controleze. Pregătiți-vă pașapoartele.
Ce vrea?
A spus să așteptăm.
Permis nu e bun.
Trebuie să coborâm pentru oarece control.
Protestele sunt inutile.
Fiți politicoși, dar fermi.
- Ce-a spus? - Să așteptăm.
Cine sunt oamenii ăștia?
Refugiați maghiari. Iar acum, nenorociți de străini.
- Suntem arestați? - Sper că nu!
Rușii nu sunt prea amabili,
dar, deși dezagreabili,
în general, asta se răsfrânge asupra compatrioților lor.
Lăsați-mă pe mine să vorbesc.
Întrebați-l pe maior dacă vorbește engleza.
- Întreabă dacă dumneavoastră vorbiți rusește. - Din păcate, nu.
În cazul ăsta, mai bine vorbim engleză.
Mulțumesc, Doamne! Deci...
Dumnezeu n-are nimic de-a face cu asta.
Cât despre permisul dumneavoastră de călătorie, el nu mai e valabil.
- Ne-a fost emis în această dimineață! - Știu și eu să citesc.
Lucrurile se schimbă foarte repede, zilele astea.
Toți călătorii trebuie să dețină o viză de ieșire emisă de Cartierul General.
Nimeni nu ne-a spus asta.
Vă spun eu, acum.
- Da, înțeleg. - Și ce ar trebui să facem?
Nimic, până primesc permisele dumneavoastră.
Și cât va dura?
Billy, nu face asta.
- Ține, Billy. - Sunteți amabil, dar...
Îmi fac doar treaba.
- Sunteți americani? - Vă deranjează?
Nu mă deranjează, eram doar curios.
Suntem plecați de acasă de 5 ani.
Iar dacă știți Golful Persic...
În plus, doamna Rhinelander este însărcinată, iar noi...
Sunt femei și copii aici.
Nu ne puteți ține aici doar din cauza unor hârtii!
Ei, bine, mi-e teamă că pot...
E un hotel vizavi, destul de confortabil. Sau vă întoarceți la Budapesta?
Cu siguranță, nu!
Vreau să spun...
Ar fi prostesc să ne întoarcem tot drumul înapoi, mă gândesc eu!
- Așa credeți? - Da.
Personal, aș prefera să aștept aici.
O decizie înțeleaptă.
Sunt de acord cu Lady Ashmore. Aș putea telefona
legației noastre de la Budapesta? Sunt reporter de televiziune.
Apelurile telefonice sunt interzise.
Dacă faceți o plângere, voi fi bucuros să o înaintez Cartierului General.
Plângere? N-avem așa ceva.
Suntem doar nerăbdători să ne reluăm călătoria.
Mă întreb de ce oare toată lumea e atât de nerăbdătoare să părăsească această țară.
Deci, care e decizia dumneavoastră?
Plecați la Budapesta, sau rămâneți oaspeții mei?
- Cred că... - Vom rămâne!
Pot să iau pașapoartele?
Vor fi trimise la Cartierul General din Gyor.
Există maghiari printre voi?
Șoferul.
Să vedem: Rachlitz!
Von Rachlitz. Și fiica mea.
V-ați născut la Postdam și aveți naționalitate etiopiană?
Sunt vicepreședintele companiei aviatice naționale.
- De când? - 1947.
- Și înainte de asta? - General-maior în Luftwaffe.
- Mulțumesc. - Avron!
Simon Avron.
Profesor de agronomie în Tel Aviv, născut la Kiev.
- Vorbiți rusa? - Am părăsit Rusia cu 42 de ani în urmă.
Multă vreme! Ar trebui să vă întoarceți într-o bună zi.
Veți vedea cât de mult s-a schimbat.
Fabbry!
Jacques Fabbry.
Student? Ce făceați la Budapesta?
- Turist. - Ciudate vremi pentru vizite turistice.
Am văzut lucruri minunate.
E drept că Budapesta e un oraș foarte frumos.
Rosso!
Artist!
Pictați?
- Muzician? - Nu chiar.
Atunci?
N-a auzit de tine, patroane?
Alessandro Rosso,
ventriloc, iluzionist!
Dacă doriți ceva, fluierați!
Am să țin minte. Ashmore!
Nu prea semănați.
Ce înseamnă semne particulare"?
O aluniță, o cicatrice, ceva de genul ăsta.
N-aveți așa ceva?
Nimic ce ar interesa biroul de pașapoarte.
Fleming!
- Cine e Fleming? - Eu sunt.
Asta e tot.
Locotenent Tulpin vă va conduce la hotel.
Încă ceva.
Nu sunteți arestați, dar sunteți responsabilitatea mea.
Încercați să nu abuzați de ospitalitatea mea.
- E clar? - Da.
Tulpin!
Pe aici, urcați!
Veniți!
Sunteți la hotel Red Star, foarte celebru și foarte mic
dar o zicală ungurească zice că e loc oricând pentru prieteni.
Urcați, vă rog. Sus și la dreapta.
Scuzați-mă...
Nu vă îngrijorați.
Voi repara asta.
2 domni aici, la numărul 4.
O cameră drăguță.
Un bărbat aici, sus, vă rog.
Aici e baia. Apă caldă, duminica.
O cameră frumoasă pentru copii. Iată!
Doamnele, împreună, aici, vă rog.
Toate doamnele.
Mă întorc, domnule.
- Du-te direct la somn. - Sunt bine.
Domnilor, pe aici. Camera 2.
O priveliște frumoasă.
3 paturi și o canapea. Foarte confortabile.
Dumneavoastră, la numărul 3.
E cam înghesuit, dar destul de curat.
- Aveți bagaje? - Da, mulțumesc.
- Ne-au promis o masă caldă la ora 8:00. - O veste bună!
Spuneți-mi... De cât timp îl cunoașteți pe Fleming?
Credeam că v-am spus deja. De ce?
E ceva ciudat în legătură cu el.
Și ce are asta a face cu mine?
Încerc doar să fiu de folos. Rușii nu sunt ca Armata Salvării...
Orice încercare de a-i induce în eroare ar pune în pericol siguranța a 14 oameni.
Nu știu despre ce vorbiți.
Doamnă Ashmore, scuzați-mă.
Problema e:
doriți patul, sau canapeaua?
Canapeaua, dacă nu vă deranjează.
Tot timpul mi-a frig, chiar și în Africa. Tata spune că...
Nu prea îmi place această segregare pe bază de sex.
Bărbații sunt niște porci, dar după ora 10:00 seara,
sunt absolut indispensabili.
- Sunteți căsătorită? - Da.
- Pardon? - O căsnicie englezească.
Solidă, dar rece.
Îmi cer scuze. Eram doar...
- Curioasă. - În legătură cu ce?
Domnul acela... cu dumneavoastră... Înțelegeți ce spun...
Nu e cu mine, doamnă. Nu mai mult decât sunteți dumneavoastră.
Flip, liniște!
În sfârșit am reușit să-mi adorm micii monștri.
Va trebui să ne descurcăm cu ceea ce avem la îndemână.
Ați văzut apă? Are culoarea iodului.
Păturile ar fi în regulă dacă ar avea și scări.
Credeți că au pus microfoane în camere?
Cina!
Doamnă Ashmore, pot să vă răpesc un minut?
E vorba de domnul Fleming.
Pare foarte bolnav și nu vrea să se întindă, măcar.
Domnul Deverill crede că l-ați putea convinge dumneavoastră.
Aș putea încerca.
- Au plecat cu toții? - Încuie ușa, te rog.
Poți să-mi refaci bandajul, te rog?
S-a desfăcut tot.
Îmi cer scuze pentru neplăceri.
Nu vorbi prostii.
- Ai aflat când vom putea pleca? - Sunt sigură că mâine.
Mâine...
Ce e?
Nimic.
Aș fi vrut să ai încredere în mine.
Trebuie să te faci bine.
E tot ce contează.
Ai nevoie de un somn bun...
Ce dorești?
- Cina e gata - Mulțumesc. Cobor imediat.
Cine e fata?
Familia ei era proprietara hotelului, înainte de a-l lua statul.
Vezi dacă ascultă la ușă. Te rog.
- Nu e nimeni... - Nu înțelegi.
Ar fi trebuit să mergem separat. Dacă ți se întâmplă ceva
din cauza mea... Gata. Ascultă!
Știu că nu doreai să pleci, dar dacă ai fi rămas, ai fi fost prins.
Nu e timpul să faci pe martirul.
Ești bolnav și rănit, iar eu trebuie să mă ocup de tine.
Am să te trec frontiera aia.
Chiar dacă va trebui să fur, să mint sau să ucid. Înțelegi?
Ai răbdare.
Nu ne-am văzut de 5 ani!
O grămadă de vreme...
Foarte multă vreme.
Serviți, aperitive!
Nu prea multe, dar foarte proaspete.
Iată vinul.
Muzica țigănească e puțin tristă, dar te face foarte fericit.
Ce știți de ofițerul rus care comandă aici?
Comandantul Surov? Un rus de treabă.
Bea, cântă, minte brici.
Singura problemă e că nu ia mită.
E de 2 ani la noi în țară.
Bărbații îl admiră.
Femeile îl plac...
Vă plac castraveții?
- Mie îmi plac foarte mult. - Mie, nu.
Câteodată trebuie să mâncăm și ce nu ne place.
Câteodată trebuie să facem și lucruri care nu ne plac.
Ați spus ceva?
- Scuze. - Domnul Avron suferă de astm.
Îmi pare rău.
Cum vă numiți? De unde sunteți?
Teklel Hafouli.
Locuim la Cairo. Eu sunt din Siria, iar soția mea e franțuzoaică.
Bine.
Nu erați 14?
Ba da. Fără copii și șofer.
Scuzați-mi întârzierea.
13 e număr cu ghinion.
Cine lipsește?
Domnul Fleming.
- Fleming? - Ca englezul inventator al penicilinei.
Căpitanul Dembinski, care se trage dintr-o distinsă familie de chimiști din Kiev.
- Spune că inventatorul a fost un rus. - Dacă spune asta, nu putem să ne opunem.
Noi am inventat multe lucruri, de fapt. Nu e așa...
Von Rachlitz! Da, da.
- Sunteți de acord? - Sigur.
Domnul Fleming ni se va alătura?
- Nu se simte prea bine. - Îmi pare rău să aud asta.
Are febră?
N-aveți de ce să vă faceți griji.
N-aș vrea să i se întâmple ceva
acestui... domn Fleming.
Poate ar trebui să-l vadă un doctor.
Ce neîndemânatică sunt!
Sarmale, specialitatea casei!
Ce e asta?
- Harold, copiii! - Mă duc.
Nu vă alarmați.
Un mic război, afară.
Acțiune polițienească.
Se aud des focuri de armă. Cum se întunecă,
încep să tragă.
La început, nu puteai să știi ce se întâmplă.
Apoi au venit ordinele, ca o ușurare.
Îți spun că tu ești aici, iar inamicul, dincolo. Foarte simplu.
Să luăm, de exemplu, împușcăturile de afară.
Îmi cunosc oamenii. Ei îi iubesc pe oameni.
Dar poate că trag în ei chiar acum. De ce?
Pentru că sunt atacați. E o nebunie, nu e așa?
Și uitați-vă aici... Nu e ciudat? Voi ar trebui să ne fiți dușmani,
iar ungurii, prieteni. Dar totuși, voi mâncați sarmale cu noi,
iar noi și cu ungurii ne omorâm reciproc.
N-are nici o noimă! Ați spus ceva?
Unde vrei să mergi?
- Afară! Vă deranjează? - Ești prea tânăr ca să fii rănit.
Presupun că am văzut băieți mai tineri decât mine, distrugându-vă tancurile.
Stai jos.
Stai jos!
Ai face bine, domnule Fabry.
Nu vă mai e foame, sau nu vă plac sarmalele?
Nu chiar acum, mulțumim.
Sunteți foarte diplomat. Evitați discuțiile în contradictoriu.
E mai confortabil așa.
Aș vrea să vă oblig la una.
Dacă aș fi fost unul din cei duri, fără simțul umorului, nevorbind engleză...
S-o lăsăm baltă.
Vorbiți perfect engleza. Unde ați învățat-o?
În Canada, într-o misiune militară.
Imediat după război.
Mi-a plăcut acolo, dar n-am rămas mult timp.
- Nu ne lasă să stăm prea mult în afară. - Urât din partea lor.
Poate.
Dar lăsați-ne pe noi să spunem asta.
Totul e sub control. Niște copii se jucau de-a războiul. I-am pus pe fugă.
- N-a fost nimeni rănit. - Doamne, mulțam!
Știam! Știam că îmi păreți cunoscută!
Acum știu de cine-mi aminteați.
O femeie, în Ottawa, vizavi de ambasadă,
care-și făcea cruce de câte ori mă vedea.
Credeți că sunt diavolul, nu e așa?
Despre ce vorbește? N-am spus nimic.
Așa e. Domnule maior, sunteți lipsit de curtoazie!
Voiam doar o părere sinceră. E prea mult?
Nu știu unde vreți să ajungeți.
- Vă e teamă să vorbiți? - Prefer să evit dezbaterile.
Sunt doar curios.
Arătați ca niște oameni bine informați.
Aș vrea de la voi o părere, o explicație, orice.
M-am luptat de la Stalingrad la Budapesta. I-am eliberat pe oamenii ăștia!
Iar ei mi-au capturat un om,
l-au atârnat de un pom și l-au batjocorit.
Ce spuneți? Vreau să aud adevărul! Adevărul vostru...
Nu al meu!
Și n-am să vă mai rețin. Promit.
Îmi pare rău.
Prostește din partea mea să mă aștept că veți spune ceva.
Ei vă urăsc.
Mulțumesc.
Jos la pământ!
Domnule Deverill!
- Treziți-vă! - Ce e?
Sunt îngrijorat din cauza domnului Fleming.
Știți, domnule Deverill, de la început mi s-a părut un tip ciudat.
Acum e foarte clar.
După cum vorbește, Cu siguranță nu e britanic.
E ungur!
Ungur!
A luat parte la revoltă, a fost rănit, iar acum încearcă să fugă.
Aveți o imaginație debordantă!
Dacă n-ar fi atât de târziu, aș merge direct la comandantul rus.
Nu veți face așa ceva.
N-am de gând să-mi risc viața din cauza lui.
Vorbiți, vă rog, mai încet.
Domnule Deverill, nu mă gândesc la mine...
Am trecut prin multe.
Mă gândesc la ceilalți, la femei și la copii.
Dacă maiorul ar afla, i-am furniza cel mai bun pretext pentru...
Ce e?
Mă duc să văd. Mergeți la culcare!
- Căutați ceva? - A naibii bucătărie ungurească!
Credeți că găsesc niște bicarbonat pe aici?
- Nu doriți un ceai? - Cu plăcere.
Nici dumneavoastră nu puteți dormi?
Din cauza sarmalelor, probabil...
Nu, nu din cauza sarmalelor.
- Mi s-a părut că aud pe cineva strigând. - Aveți dreptate.
Era Fleming.
Cum mai e?
Mai bine mi-ați spune totul.
Uitați!
Mă simt responsabil pentru dumneavoastră, fie vă place, fie nu.
Avron și sirianul au aflat deja.
Dacă e așa cum cred, iar Fleming e un fugar maghiar,
va trebui să-mi explicați totul.
- Ce doriți să știți? - Cine e Fleming? Ce legătură aveți cu el?
Faceți pe bunul samaritean, sau e ceva mai personal?
- E mai mult personal. - De asta mă temeam.
- Zahăr? - Da, mulțumesc.
Numele său e Paul Kedes.
Profesorul Gillyat l-a determinat să vină în țară, imediat după război.
Se pare că maiorul n-are nici el somn. Scuze. Continuați!
E un biolog excepțional.
A studiat în America în timpul războiului.
- Lapte? - Nu, mulțumesc.
Nu mai știu cum a început totul,
dar îmi amintesc ziua în care am decis să-l părăsesc.
Eram într-un restaurant italian, în Soho.
Am încercat să-l fac să înțeleagă...
Am încercat să...
oricum, în ziua următoare plecam spre Nassau cu Cecil.
Când m-am întors, Paul plecase.
Se întorsese în Ungaria.
La început, se descurca foarte bine.
Apoi, în decembrie 1952, am aflat că a fost arestat.
I-au înscenat niște acuzații de spionaj.
Drept probă, figura și o scrisoare către un prieten din Londra,
în care întreba de mine.
Au folosit toate mijloacele de tortură împotriva lui.
Mănușa aceea, știți de ce o poartă?
Pentru că unghiile lui smulse nu s-au vindecat.
A fost eliberat cu doar 10 zile în urmă, de câțiva din foștii lui studenți.
A fost rănit într-o luptă de stradă.
A trăit 5 ani de coșmar, și asta numai din cauza mea.
Nu voi putea niciodată să mă achit de această vină.
Dar voi încerca.
Voi încerca!
Englezoaică, foarte frumoasă.
Bună dimineața la toată lumea!
- Ce se întâmplă? - În fiecare zi se schimbă ceva.
O altă bătălie... Un alt ordin din partea rușilor.
Dacă ar înceta să mai dea ordine...!
Ce zice noul ordin?
1. Trebuie predate toate armele, imediat, sau...
2. Dacă cunoașteți contrarevoluționari, sau agenți imperialiști
sabotori fasciști, sau orice persoană suspectă,
trebuie raportați, cel târziu până azi de dimineață.
Bună dimineața. Doreați să mă vedeți?
Scuzați-ne, dar am dori să știm
cum se simte pacientul dumneavoastră.
Doarme. Unde e domnul Deverill?
Maiorul a trimis după el.
- Înțeleg. - Ați aflat care sunt ordinele?
- Ce vreți să spuneți? - Ajunge!
Să nu ne mai ascundem după deget.
Dacă prietenul dumneavoastră e englez, atunci eu sunt chinezoaică.
Dacă ne veți spune că prietenul dumneavoastră nu e ungur, vă credem.
Dar dacă e, mă tem că trebuie să luăm o hotărâre.
Dacă vor trimite un doctor, cum vom explica bandajul?
În cazurile de gripă nu se poartă bandaje.
Dacă noi ne-am dat seama, au să-și dea și rușii.
Puteți să ne spuneți totul. Nimeni n-o să-l folosească împotriva dumneavoastră.
Bine.
E maghiar.
Poftim?
N-avem decât o soluție. Propun să spunem comandantului totul.
Aveți de gând să-l denunțați?
- Știți ce i-ar putea face? - Dar nouă?
Ați fost în vreo închisoare de-a lor? Noi, da! Fiica mea și cu mine...
Eu mă opun să-l predăm rușilor.
- E de neconceput. - Încetează joacă de-a cercetașii!
Mereu te preocupă soarta celorlalți. Mai bine te-ai gândi la nevastă și copii.
Soarta noastră să te preocupe!
Eu nu vreau să mă amestec, și ar fi cazul să n-o faci nici tu.
Sunt soldați ruși acolo. Ce vor?
Nu știu, Flip. O să aflăm.
Ce vor acum?
Îmi pare rău că vă deranjez din nou. Alte formalități...
Completați aceste formulare, necesare pentru vizele de ieșire.
Ați promis că vom pleca în dimineața asta.
N-am promis nimic.
Din nou, 13!
Devin superstițios.
Cine lipsește?
Domnul Fleming.
- Cum se simte? - E mai bine.
- Da! - Și de ce nu e aici?
Voia să coboare, însă are un drum lung înainte.
- L-am sfătuit să rămână în pat. - Dumneavoastră?
- Formularele trebuie completate personal. - N-aș putea să i-l completez eu?
Îl cunoașteți atât de bine? Puteți avea probleme dacă greșiți.
Poate dacă m-ați ajuta dumneavoastră, ar fi mai puțin riscant.
De acord.
Haideți!
Luați loc.
Poftiți, pașaportul său.
Credeam că le-ați trimis pe toate la Cartierul General.
Nu fără formularele astea.
Data și locul nașterii. Pe aceeași linie?
Separat.
Ce noroc pe domnul Fleming, cu așa un prieten.
- Cât de bine îl cunoașteți? - L-am cunoscut întâmplător.
Foarte devotată, pentru o cunoștință întâmplătoare. Unde l-ați cunoscut?
- La Budapesta. - Ce făceați acolo?
Eram în vizită la niște prieteni, la Viena.
Am hotărât să profit de ridicarea Cortinei de Fier
și să zbor până la Budapesta.
Domnul Fleming stătea în același hotel.
Ce trebuie să scriu aici?
Lăsați, deocamdată. Continuați-vă povestirea.
Am luat cine împreună de vreo două ori. Vreți să știți ce am avut în meniu?
E un bărbat arătos.
E, de asemenea, încântător și vesel.
În afară de asta, cu ce se ocupă?
- Din câte știu, cu afaceri. - Credeam că toți afaceriștii sunt grași!
N-ar trebui să credeți în propria propagandă.
Ar trebui s-o cred pe a dumneavoastră?
La ce hotel spuneați că ați stat?
N-am spus, dar e vorba de Gellert.
- Ce număr de cameră avea domnul Fleming? - La ce v-ar folosi...
să știți asta?
Ar fi mai ușor de verificat. Doar vă grăbiți să plecați...
Niciodată n-am fost nevoită să scriu despre hotel într-o cerere de viză.
- Vă găsesc curiozitatea un pic excesivă. - Poate.
Ca să fiu sincer, am impresia că acest domn Fleming e cam misterios.
Luați, de exemplu, pașaportul său.
N-are nici o ștampilă de intrare sau de ieșire. Ciudat!
Vine de nicăieri și pleacă nicăieri.
Apare, ca din senin, în Budapesta, într-o bună zi.
Mi-a povestit că și-a pierdut pașaportul, la sosire.
A cerut unul nou, la Legație.
Pașapoartele noi, nu au, de obicei, ștampile vechi pe ele.
Cel puțin, nu cele englezești.
Cam asta ar fi tot ce știu despre domnul Fleming.
Pot să plec?
Spuneați că ne urăsc. De ce? Nu noi am început.
Băiatul de noaptea trecută... El a fost cel care a tras asupra noastră.
Nu vă vor aici.
De ce? Suntem aici să-i ajutăm, să-i apărăm.
De cine să-i apărați? De ei înșiși?
Sunt de doi ani aici. Aveam prieteni. Nimeni nu-mi mai vorbește,
cu excepția ospătarului. Iar el vorbește cu toată lumea.
Asta e tot.
Duceți formularul la Fleming, să-l semneze.
Nu uitați să vi-l completați pe al dumneavoastră.
- Unii au probleme cu limba, domnule maior. - Nu vă grăbiți.
O clipă, doamnă Ashmore.
Înțelegeți ordinele afișate, în ceea ce privește armamentul și persoanele suspecte?
Da. Sigur.
Bine. Sunt sigur că nu vă privesc pe nici unul dintre dumneavoastră.
Mulțumesc, doamnă Ashmore.
Trebuie să vă interoghez. Chestiuni formale.
Aș vrea să vorbesc câteva cuvinte cu...
Aș vrea să vorbesc câteva cuvinte cu dumneavoastră, domnule... Avron.
Ăsta vă e numele, nu e așa?
- Da, domnule maior. - Veniți, vă rog, cu mine.
Da.
Stați jos, domnule Avron.
- Deci... sunteți astmatic? - Da.
Spuneți-mi despre...
despre acest domn Fleming. Ce știți despre el?
Nimic. Absolut nimic.
E ciudat.
Ați călătorit împreună cu el împărțiți aceeași cameră
și absolut nimic.
Ascultă, Avron... Știu că ești o persoană onorabilă.
Să presupunem că, din cauza astmului, v-aș permite să plecați în seara asta,
acest lucru v-ar împrospăta memoria?
Ce zici?
Nu vă pot spune. Nu pot.
Nu puteți?
Vreau să spun... Vreau să spun că nu știu.
Nu știu nimic.
Mulțumesc.
Trebuie să fie ospătarul, să ia formularele...
Scuze de deranj, dar am hotărât să vin eu însumi după formulare.
- Și să văd ce mai face pacientul nostru. - Mult mai bine, mulțumim.
Formularele, domnule maior.
Vreți să le duceți jos, sergentului?
Aș vrea să discut puțin cu domnul Fleming. Permiteți?
Desigur.
Revin imediat.
- Vă deranjez? - Din contră, mă onorează vizita dumneavoastră.
Sunt sigur, însă, că nu doar preocuparea pentru sănătatea mea v-a adus aici.
- Așa e. - Știam eu.
Probabil că vă contrariez. Câteodată mă contrariez pe mine însumi.
Un englez născut la Viena, vizitând Ungaria în vremurile astea...
- La pat, cu gripă. - De unde v-ați luat pașaportul?
De la Legația britanică. L-am pierdut pe celălalt.
Trebuie să trecem din nou prin asta?
Nu mă deranjează. Dați-i drumul. Am multă răbdare.
E o chestiune de onestitate, nu de răbdare.
Ce face un om cinstit, într-o situație lipsită de onestitate?
Nu situația e lipsită de onestitate, ci dumneata.
Nu știu cine sunteți, dar am să aflu, chiar dacă-mi va lua tot timpul din lume.
Timp avem destul, aici.
Ce s-a întâmplat?
Îmi dați, vă rog, un pahar de apă?
Mulțumesc, am eu grijă.
Sunt bine. Doar o crampă.
Avem un medic foarte bun, la Cartierul General.
- Ar putea fi aici într-o oră. - Nu e nevoie.
- N-aveți încredere în doctorii noștri? - N-am avut prilejul a cunoaște vreunul.
- Vreți să ne lăsați, acum? - Sigur că da.
- Doar dacă... - N-ați aflat destule, deja?
Ba da, de fapt.
Mulțumesc.
Ce voia?
- Îmi vrea capul. - Te înșeli.
Unde e pistolul?
A început vânătoarea.
Va reveni și nu singur.
Adă-mi haina. Trebuie să plec de aici.
Trebuie să fie cineva aici, în care să putem avea încredere.
Trebuie să fie.
- Dumneavoastră, împreună cu domnul Fleming vreți să...? - Trebuie!
Până acum 3 zile, ar fi fost o simplă plimbare.
Dar astăzi, oamenii se cam tem...
Mai puțin...
Szabo Bacsi.
Un prieten bun.
Mergeți să vă plimbați prin piață, ca niște turiști.
Căutați locul unde se vinde pește.
El vorbește engleza, chiar mai bine decât mine.
Îi spuneți așa: Domnul Csepege vrea 3 fogas."
- 3 fogas? - Pește unguresc.
E o parolă. Va înțelege.
Uitați pe unde veți merge: aici e hotelul, aici, biserica.
O străduță.
Lacul...
Aici, piața mare.
Mergeți până dați de aleea principală.
Acolo veți vedea piața de pește.
Pe partea dreaptă se găsește un mic stand, unul dintre primele, cred.
Acolo va fi Szabo Bacsi, un bătrân înalt,
cu mustăți lungi.
Scuzați-mă, domnul Csepes ar dori 3 fogas".
N-avem fogas, dar și peștele ăsta e bun.
Norocoși pești. Ei n-au graniță, sunt liberi.
Nu toți. Ăsta a fost prins.
Unii scapă.
- Vă place pescuitul? - Mult.
Frumos, pescuitul, dar periculos. Peștele se sperie.
În Anglia se pescuiește mai bine noaptea.
Și aici. Pescarii își scot bărcile în larg.
Merg până departe, aproape în Austria, noaptea...
- Când nu e lună. - În seara asta va fi lună?
- Stați la hotel? - Da.
Voi aduce peștele la ora 19:00. Și am să vă spun cum e lună.
Sunt la hotel.
Sunt la comandantul vostru.
Așa ceva e absurd!
Am să vă explic.
E ridicol.
V-am spus să nu abuzați de ospitalitatea mea.
Scuze. N-o să se mai întâmple.
- Ce făceați pe malul lacului? - Mă plimbam.
Nu sunteți în excursie, doamnă Ashmore. Iar eu nu vă sunt nici șofer, nici gardă de corp.
Știți că uneori se umple paharul...
- Și mă aruncați în temniță? - N-aș râde, în locul dumneavoastră.
- Credeam că mă duceți la hotel! - Coborâți!
- Dar am promis că mă întorc la hotel... - Coborâți, vă rog.
Pe scări în jos.
- Unde mă duceți? - N-are importanță.
Luați loc.
Luați loc!
Uitați.
Toată dimineața v-am oferit tuturor o șansă să veniți și să spuneți adevărul.
Și tot ceea ce am obținut, în special de la dumneavoastră,
Minciuni, minciuni, minciuni.
Poftim.
- Oh, da... ne întrebam unde ar putea fi. - Da?
N-ați fost avertizați că ați putea fi împușcați pentru asta?
O, haideți.. Doar îi cunoașteți pe englezi.
Ei cred că toate țările de pe continent sunt pline de bandiți.
Vreți să spuneți că l-a adus din Anglia?
Da. Sigur.
E un pistol rusesc.
Probabil că l-a luat din Budapesta, dar cum, și de ce?
Ca amintire?
Ce polițist destoinic sunteți!
Eram gata să sun la Cartierul General, să raportez despre dumneavoastră și prietenul dumneavoastră.
Apoi am primit un mesaj, cum că ați fost ridicată la piața de pește. M-am răzgândit.
Așa face un polițist destoinic?
Știu ce e cu prietenul dumneavoastră. Suficient cât să-l arestez.
Dar n-am făcut-o.
Așa face un polițist destoinic?
Și asta nu e totul: pașapoartele...
Nu le-am trimis mai departe. Le-am păstrat...
din curiozitate,
sau din simpla nevoie de a conversa, de a discuta în contradictoriu. Apoi...
a devenit altceva.
E o nebunie, nu e așa?
- Cine e? - Csepege, deschideți!
Niște ceai și rom, să vă țină de cald la noapte.
- Mulțumim. - Prietenul dumneavoastră?
Szabo Bacsi a fost foarte îngrijorat când a fost arestată doamna. L-am liniștit.
Vă va spune dacă e posibil sau nu în noaptea asta.
- Vă transmite să fiți gata pe la ora 21:00. - Ora 21:00?
Atunci se schimbă patrulele.
Veți merge la cină...
Vă voi spune dacă plecarea e posibilă.
Apoi Szabo Bacsi îl va duce pe domnul Fleming la debarcader.
Nu puteți pleca împreună. Domnul Fleming e bolnav, merge încet.
Veți rămâne jos la bar, până în ultimul moment, ca să nu treziți bănuieli.
Apoi, dacă totul e bine, vă voi face semn
și veți pleca și dumneavoastră la debarcader.
Apoi, Domnul fie cu voi!
Coborâți cât de repede.
Bună seara!
Domnule maior...
În rusă: noapte bună" se spune dobri vecer".
Mai tare!
- E mai bine! - În seara asta, muzica...?
Nu vă place muzica?
Am să-i opresc, dacă vă deranjează.
Nu scrie nicăieri că trebuie să vă placă țiganii.
- Îmi place foarte mult muzica țigănească. - Mă bucur.
E ceva ciudat cu muzica populară.
E aceeași peste tot, dacă știi s-o asculți.
Un om plânge pe întuneric.
Dacă asculți bine, vei ști de ce plânge.
Păreți surprinsă, doamnă Ashmore. În ciuda a ceea ce credeți,
tractoarele și marxismul
nu sunt singurele lucruri care îl preocupă pe un rus.
Oricând e loc și pentru muzică.
Acolo unde e muzică, ne așezăm și o ascultăm, cu tristețe.
Care e cea mai bună cale pentru a ne simți bine.
Pentru muzică!
Toate genurile de muzică!
Pentru muzică!
Nu beți?
Nu așa se bea!
Comandante, sunteți o gazdă desăvârșită,
dar am vrea să știm...
Vom vedea mâine.
Insist a vă întreba, când credeți că vom putea pleca?
Foarte nepoliticos să întrebați asta în toiul chefului!
- Cum se numește? - Margie.
- Ce trebuie să fac? - Beți!
Ești bine, dragă?
N-are nici un gust, dar te lovește!
Bravo! Ca un adevărat expert.
Se mai poate și în alt fel.
Nu vă fie teamă. Face bine la digestie.
V-a sosit prietenul. Pleacă într-un minut.
Diana!
Poți să-mi aduci un pahar de apă rece?
Dragă...
Îmi puteți da un pahar de apă?
Mă descurc eu.
Harold, arăți ciudat. Ce s-a întâmplat?
Nimic.
Au plecat. În curând va veni rândul dumneavoastră.
E foarte fierbinte.
- Specialitate locală? - Da, domnule.
Vreți să gustați?
Sunt delicioase. Ar trebui să gustați.
Amicii noștri se impacientează. Vor ca Fleming să se predea.
Vor aștepta până dimineață, iar apoi...
De data asta sunt chiar îngrijorat.
N-am apucat să vă spun,
dar Fleming și cu mine vom traversa lacul, în noaptea asta.
De asta mă temeam...
Ar trebui să plecăm pe la ora 9:00.
Dați-ne timp o jumătate de oră, apoi puteți să-l alertați pe Surov.
Asta vă scoate de sub suspiciunea de implicare.
Vă asumați un risc enorm.
Permiteți?
- Îmi pare rău, dar nu știu să dansez. - Nu e nimic.
Nu vreau să vă stric plăcerea, dar dansul popular nu e punctul meu forte.
Preferați un vals?
Harold, bea puțin. Te vei simți mai bine, apoi.
Nu prea vă distrați.
Nu e nici locul, nici timpul, pentru așa ceva.
Din contră! Cum nu vă pot ține aici atât cât aș vrea,
e un fel de petrecere de adio.
Un motiv foarte bun ca să sărbătorim.
În satul meu, oamenii cântă și dansează chiar și când moare cineva.
Știu. Asta arată cât suntem de diferiți.
Nu suntem diferiți.
Nu mi vă împotriviți.
Uneori mi se pare că v-aș cunoaște de 100 de ani.
Apoi îmi dau seama că de abia ne-am cunoscut.
Vom supraviețui amândoi.
Nu sunt așa de sigur.
Sunteți beat!
Da! Și e minunat.
Toată viața am fost un soldat.
5 campanii, 4 cicatrici, un șold fisurat...
În tot acest timp, armata mi-a fost soție.
Această curvă bătrână, posesivă și nesătulă.
În seara asta o înșel, iar asta e minunat.
Ca și culesul florilor de pe câmpul de luptă.
Aș vrea să merg la culcare.
La ora 9?
- Lăsați-mă, vă rog! - Veți pleca când am să vă spun eu.
Opriți-vă!
Un pic de vodcă...
L-ați sărutat de noapte bună?
- Scuzați-mă... - Un moment.
Vreau să-mi cer scuze pentru ce s-a întâmplat jos.
- E în regulă. Mă așteptam... - Știu.
Dar orice se poate întâmpla, atunci când oamenii se întâlnesc pentru ultima oară.
Ce vreți să spuneți?
Mergeți în orice gară,
veți vedea oameni făcând lucruri pe care nu le fac de obicei.
Se sărută, plâng, își fac cu mâna...
E boala timpurilor noastre.
Oameni făcând cu mâna și cărora nu li se răspunde la fel.
- Acum, dacă nu vă supărați... - Ba mă supăr.
Un minut sau două nu înseamnă mare lucru.
Așa veți simți cum e să fii prins în capcană.
Vă rog... Lăsați-mă să plec.
Nu vă fie teamă.
N-am să vă ating.
Acolo sunt luminile din Austria.
Granița...
Peisajul e același de amândouă părțile.
Într-o zi, cineva a desenat o linie pe hartă,
iar lumea a fost împărțită ca un măr stricat.
Mai sunteți aici?
Nu mai afișați aerul acesta de nefericită.
Veți pleca repede. Prea repede.
Mă îndoiesc că ne vom mai vedea singuri.
Alături de complimentele mele... Un cadou de adio.
Fără flori. E noiembrie. Noapte bună.
- Ați întârziat! - Știu.
- Credeam că nu mai veniți. - N-am putut pleca. Să ne grăbim!
- Mi-e frig. - Ține!
Bătrânul aproape că s-a răzgândit, dar până la urmă a consimțit să încerce.
Zicea că primele 15-20 de minute sunt cele mai periculoase.
Trebuie să trecem de patrulă și de foișor.
Dar odată ce ajungem în larg...
- Ce se întâmplă? - Patrula.
Cât de departe e...?
Ce e? Ce spune?
Dați-i drumul, vă rog!
Mai departe.
V-am văzut!
- Opriți-vă! - Mai repede!
Ieșiți de acolo!
Continuați!
Spune-i să meargă mai departe!
Stai, că trag!
Nu te opri!
Opriți focul! Ieșim.
Comandante! Lady Ashmore n-are nimic de-a face cu asta.
Nu-l atingeți!
Luați-vă mâinile de pe ea!
Nu-i faceți nimic rău, vă rog!
Vreau să merg împreună cu el.
Ea n-are nimic a face cu mine!
Sper ca într-o bună zi să ajungeți singur, față în față
cu oamenii
din Ungaria.
Iar Dumnezeu să privească în altă parte, când vă vor face bucăți!
- Ce vrea? - Cu toții, sus! Interzis a părăsi hotelul!
Asta e o arestare colectivă.
Spune-i să înceteze.
Harold, ce se întâmplă?
Du-te înapoi înăuntru!
Să ne întoarcem în camere și să așteptăm, calm.
Ce are a face asta cu noi?
- Ce se întâmplă? - Nimic. Totul e bine.
Rămâneți în cameră.
Ar fi trebuit să ne prevină, măcar.
Au făcut-o.
- Cui i-au spus? - Mie.
Și nouă nu ne-ați spus!
Ce se întâmplă, draga mea? Ești bine?
- Mai bine mă întind în pat. - Bună idee. Odihnește-te.
Totul se va aranja.
Se va aranja! Credeți asta?
M-am săturat! Ajunge!
Noi n-am făcut nimic!
Domnul Fleming a fost. E maghiar!
Maghiar!
HENRY FLEMING, CONTRAREVOLUȚIONAR MAGHIAR.
ȘI DIANA ASHMORE...
Locotenentul vă va duce la hotel. Veți rămâne acolo până la noi ordine.
Cum e Fleming?
- Pot să-l văd? - Nu.
Aș vrea să vă explic...
Nu e nimic de explicat. Tulpin!
Ascultați-mă, vă rog!
Ascultați-mă. Sunt lucruri pe care ar trebui să le știți.
Puneți-le în scris și le voi trimite Cartierului General.
Unele lucruri nu se pot scrie.
V-ați făcut numărul în noaptea asta.
Ce vreți mai mult? Să vă cad în genunchi?
Nici măcar nu mă ascultați.
Nu e nimic de spus.
- Omul acela e viața mea! - Ce credeți că e aici?
- O stațiune pentru amanți fugari? - Urmează să ne căsătorim.
Nu știam că bigamia e ultima modă în vest.
La ce bun? Nu vreți să înțelegeți.
Înțeleg bine, dar e complet irelevant.
Îmi pierd mințile! Nici asta nu contează?
Vă implor, dați-i drumul!
Nu vă așteptați să iau asta în serios!
Ba da! E un om bun!
- N-are nimic a face cu binele sau răul. - Ba da! Totul are.
decât ar putea îndura cineva.
N-a făcut nimic rău, a luptat pentru țara lui. Merită respect pentru asta.
A făcut ce ați fi făcut și dumneavoastră dacă v-ați fi aflat în locul lui.
Nu sunt în locul lui. Nu sunt, nu sunt, nu sunt!
Ce se întâmplă?
Vor trimite pe cineva de la Cartierul General. Veți pleca de dimineață.
- Unde? - Nu știu și nu-mi pasă.
De acum înainte, voi aștepta ordine și le voi executa, oricare ar fi ele. Tulpin!
Nu vă învinovățiți singură. Nu e vina dumneavoastră.
Nu e vina nimănui și e a tuturora.
N-am crezut unul în celălalt și n-o vom putea face vre-odată.
Lady Ashmore.
- Sunteți prietena lui Fleming? - Da.
- El britanic? - Da.
Neadevărat.
Pașaportul lui Fleming fals.
Legația Britanică nu emite pașapoarte false.
- În plus... - Cine e?
Deverill, purtătorul de cuvânt al grupului.
Cu toții găsim intolerabilă reținerea noastră aici.
Vă cer să ne eliberați deîndată
sau toată această poveste se va transforma într-un incident diplomatic.
Ne amenință.
Nu sunt impresionat de amenințări.
Aveți noroc.
Dormiți toată noaptea într-un pat călduț.
Eu n-am dormit de o săptămână.
Acum trebuie să mai trec pe la încă 3 locuri de pe graniță
ca să mă ocup de cazuri precum al vostru.
Acum mergeți la somn și să fiți gata la ora 9:00.
- Veți fi duși la Budapesta. - La 9:00 fix.
De ce vă pierdeți vremea, doctore?
Îmi trebuie un certificat medical pentru a putea fi împușcat?
Căpitanul vă va lua o declarație.
Știu. N-am nevoie de prezentări. Cunosc genul ăsta de căpitan.
Mersi. Știu cum stau lucrurile. Întâi o țigară, apoi o lovitură în stomac.
- Nu sunt aici pentru discuții. - Știu, dar n-am nimic de declarat.
Singurul lucru pe care nu mi-l puteți lua e privilegiul de a spune nu.
Nu înțelegeți asta, nu e așa?
În închisorile voastre veți găsi oameni puțind ca niște gunoaie,
târându-se în propria mizerie, dar care au ceva sfânt în ei
care vine din curajul de a spune nu".
Înțelegeți asta? Nu!
- Ești cam egoist. Nu ești singurul aici. - Ce vrei cu ea? Ți-am spus!
A fost un accident. Ea n-are nimic de-a face cu asta.
- Ea ne-a spus altceva. - Ce? Minți.
Vă cunosc trucurile cu care-i puneți pe prizonieri unii împotriva altora.
Mă așteaptă la frontieră de jumătate de oră, deja.
- Vrei să vorbești? - Nu.
O vei face. Toți vorbesc.
Asigură-te că sunt gata pentru ora 9:00.
Noapte bună.
Va durea.
Ce mai contează!
Te înșeli dacă crezi că mai contează puțină durere în plus.
Ceea ce ne faceți să ne slăbiți, ne dă doar puterea
de a supraviețui și ne sporește ura.
O furie adâncă și întunecată.
O furie care a fost odată dragoste, până când cei de teapa ta au transformat-o în ură.
Pentru asta n-am să vă iert niciodată.
Că ne-ați făcut să urâm, așa precum acel tânăr din închisoare
care scrisese un cântec cu propriul sânge.
- Vrei să-l asculți? - Dacă asta-ți folosește la ceva...
Lasă-mă!
Cântecul sună cam așa:
Poate că acasă are o soție și un copil,"
poate că acasă e un om onorabil, însă aici e un asasin."
Nu vorbi cu el, poate că tocmai ți-a omorât fratele"
faptul că execută niște ordine nu contează..."
Blestemat vei fi dacă ai să-i vorbești."
Iar dacă-i zâmbești, vei zâmbi la moartea țării tale."
Iar dacă, femeie fiind, te lași atinsă de el, "
trupul îți va putrezi."
Mulțumesc.
S-a stins focul.
Cine poate crede: un om suferă timp de 5 ani într-o țară uitată de Dumnezeu,
trăind în mizerie.
Iar când să se întoarcă acasă, iată ce i se întâmplă.
Ce se întâmplă?
Nu vă pot lăsa singuri sus, înțelegeți?
Margie, ce faci?
Nu face un caz din asta. Sunt bine.
Am avut o mică discuție sus, ca între femei.
Sunteți cu toții într-atât de inteligenți,
încât mi se face greață!
Apreciez bunele maniere, însă acum nu e cazul.
Nu mă întrerupeți.
Sunteți cu toții niște oameni cumsecade,
dar dacă cineva mi-ar cere să aleg între simțămintele cuiva și propria-mi familie,
ce credeți că aș face?
La momentul de față nu-mi pasă cine trăiește sau moare,
atâta timp cât familiei mele îi e bine.
Ce vreți să spuneți?
Mă refer la tine, dragă.
Știu că ai motivele tale. Fiecare are motivele lui.
Dar chestiunea e că e doar vina voastră și era timpul ca cineva să spună asta.
Voi ați creat toată situația asta.
Nu văd nici un sens în a arunca cu acuzații, doamnă Rhinelander.
Nu ne ajută să ieșim din situația asta.
Du copiii sus.
De ce credeți că suntem reținuți aici?
Presimt că ne veți spune.
Cu siguranță. A început chiar din prima zi și nu s-a mai oprit de atunci.
Cu toții ne-am prefăcut că nu vedem cât era de jenant.
Maiorul a pus ochii pe ea,
ca să nu spun mai mult.
Cred că ați vorbit destul, doamnă Rhinelander.
N-am de gând să-mi văd copiii în închisoare.
Ce e cu voi? Ați devenit cu toții amnezici?
Ați uitat ce spuneați de fiecare dată când ieșea pe ușă?
Să nu înțelegeți greșit.
Erau niște remarci
la adresa interesului manifestat de maior, în ceea ce vă privește.
Știe.
Sigur că da! Tu ne-ai băgat în asta, tu să ne scoți!
- Nu vreau să mai ascultați așa prostii. - Lăsați-o să termine.
Bine... Omul ăla așteaptă ceva de la tine.
Așa că dă e ce vrea, până când nu pățim careva oarece.
Îmi pare rău, dar asta e: o lume a bărbaților.
Nu-s buni de nimic, nici unul dintre ei.
Simte bebelușul meu, dă din picioare din nou.
Nu vreau să-l pierd.
Nu mă puteți învinovăți pentru asta, nu e așa?
Îmi pare rău.
Încă puțin ceai cald?
Trebuie să vă întoarceți în cameră.
O, nu, vă rog...
Aș vrea să mai pot sta puțin aici.
Am să aranjez eu.
Scuzați-mă.
Cereți permisiunea gardianului să mă lase să vorbesc cu maiorul.
Să vorbiți comandantului?
Lady Ashmore, în persoană!
Ce onoare! Intrați! Intrați!
Lăsați-o să intre.
Calul meu e rănit. Trebuie împușcat, iar eu n-o pot face.
Nu sunt în stare să ucid un cal olog.
Cu ce gând veniți?
Ce doriți?
Nu vă sfiiți, sunteți între prieteni. Să vă fac cunoștință:
Lady Ashmore.
Ce doriți? N-ați văzut destul?
Pentru asta ați venit, nu e așa?
Ca să mă vedeți în starea asta.
Nu vă pot ajuta. V-am mai spus.
Nu pot face nimic, nici măcar pentru mine însumi!
Eram un soldat bun. Cel mai bun. Până ce ați sosit.
Acum nimic nu mai are sens. Sunteți mulțumită?
Voiam să știu diferența dintre bine și rău. Voiam să știu adevărul...
E o minciună. Te doream mai mult decât doream adevărul!
Ești tot ce-mi doream, în tot timpul ăsta.
Îmi repugnă persoana ta!
Uită-te la părul tău... Ce îngrijit e!
Mâinile... Îți pot citi trecutul în ele!
Pielea ta... Știu cum se întreține o asemenea piele.
Parfumul tău!
Când ai pășit pentru prima dată în biroul meu, a fost ca un strigăt de luptă.
Ar fi trebuit să te dau afară, atunci și acolo. Dar n-am putut.
Aș fi vrut să te țin aici toată iarna.
Știu că-i aparții lui pentru totdeauna.
Dar, în ciuda acestui fapt, noaptea...
așteptam să-mi bați la ușă.
Să te chem înăuntru și să te strâng în brațe până ți-ai fi pierdut răsuflarea.
Ieși afară!
Nu pentru asta ai venit? Spune-mi pentru ce, atunci?
Spune-mi!
Ceilalți mi-au cerut să vin.
Ceilalți? Pentru ce?
Minunat!
Suntem cu toții niște porci!
Mai puțin tu, desigur. Tu ești mai presus de asta.
Și ce ai făcut? I-ai scuipat în față? Nu, n-ai face așa ceva!
Ai traversat pur și simplu piața, ca o regină în drum către ghilotină.
Cu un singur gând în minte: să-ți ajuți respectabilii tăi prieteni.
Așa e?
Da.
Minți! Spune-mi că nu e așa!
Spune-mi că nu mai poți trăi în minciună, la fel ca mine.
Cel puțin atâta lucru să avem împreună.
Haide, spune!
Bine. Atunci am și-ți spun eu.
Prima dată când te-am privit, ți-ai întors capul.
Aceea a fost prima minciună.
La cină mi-ai spus că ceilalți mă detestă. Așa e. Dar nu asta ai vrut să spui.
Voiai să spui că tu mă urăști. Cea de a doua minciună.
Când ai plecat cu Fleming, a treia minciună. Fugeai de mine!
N-ai venit aici să-i ajuți pe ceilalți. Asta e cea mai gravă minciună dintre toate.
Nu pentru ceilalți, ci pentru că mereu
ți-ai dorit să traversezi piața, ca să vii la mine.
Lasă-mă să plec, te rog.
Ce s-a întâmplat?
Trebuia să fim gata la 9:00. De ce s-a schimbat ora?
Iat-o.
- Ceva nu e în regulă. - Ăsta nu e drumul pe care am venit.
Trebuie să fie vreo scurtătură. Întrebați-l!
Acolo e Austria.
Luați-vă bagajele și coborâți.
Putem să mergem.
Iată-ne la capătul călătoriei...
În câteva luni, totul va fi dat uitării.
Ia uite!
Paul!
Paul, nu pot să cred!
Grăbiți-vă!
Vino.
- Aș vrea să vă pot mulțumi... - Nu trebuie.
N-am făcut-o pentru tine sau pentru el. Trebuia s-o fac.
Sau n-aș mai fi putut dormi vre-odată.
Ce vei face acum?
Aveți puțin timp rămas. O patrulă trebuie să sosească.
La revedere.
Bun venit în Austria! Pe aici, vă rog.
Am aflat că n-ați avut o călătorie prea plăcută, dar s-a terminat acum.
Da.
Am reușit cu toții. Totul e bine când se termină cu bine.